Jakab Ödön - Rokkant lovak : CoverByGaben

Mon, 06 Apr 2026 11:33:57 +0000

@old_new-f9r

🎭 Verselemzés 🎭

Jakab Ödön: Rokkant lovak

🧭 Téma
A vers középpontjában két megtört ló áll, akik egy szemetesszekér elé fogva, fájdalmas robotban élik napjaikat.
A költő azonban nem pusztán állatokról beszél: a lovak sorsát az emberi lét nyomorúságának szimbólumaként mutatja be. A mű egyik legfontosabb mondanivalója, hogy a háborúban edzett és dicsőségben részesült lovak és emberek is a béke hétköznapjaiban kisemmizetté, megtörtté válhatnak.

🏛️ Szerkezet és hangulat
• 1–2. versszak: A jelen nyomorúságos képe – a beteg, sebes lovak húzzák a szemetesszekeret. Hangulat: fakó, szomorú.
• 3–4. versszak: A múlt emlékei – szabad rónák, rétek, fény, szabadság. Kontraszt a mostani sorssal.
• 5. versszak: A dicső múlt csúcsa – huszárok, trombiták, harcok mámora. A lovak emlékeiben még él a heroizmus.
• 6–7. versszak: A jelen zajai (gépkocsitülök) groteszkül idézik fel a trombitaszót. A múlt illúziója szertefoszlik.
• 8–9. versszak: A költő párhuzamot von ember és ló között: „Mi sem vagyunk ám, kik egykor valánk!” → a társadalmi üzenet kulcspontja.
• 10–11. versszak: A lovak sebe behegedt, de az embereké még mindig nyílt és véres. A vég költői kérdés: vajon begyógyulnak-e valaha?
• Hangulatív: fájdalmas nosztalgia → epikus múlt → kiábrándult jelen → társadalmi vádirat.

🔍 Képek és szimbólumok
• Ló: az emberi sors metaforája. A béna és a sebes ló a megnyomorított nemzet képei.
• Szekér és szemét: a dicsőségből hulló, értéktelenné vált élet.
• Szabad rét, buja liget, délibáb: a szabadság és remény képei.
• Huszárcsapat és trombitaszó: a nemzeti múlt dicsősége, harci lendület.
• Sebek/hegedés: a testi és lelki sérülések szimbolikája. Az állatok sebe begyógyul, az embereké nem.
• Gépkocsitülök: a modern világ zaja, amely groteszk módon a múlt illúzióját idézi – ironikus ellenpont.

📢 Üzenet és mondanivaló
A vers társadalmi vádirat: bemutatja, hogyan válik a hősies múlt után az ember (és a ló) a mindennapok robotjának, szemétbe taszított igás állatává.
Jakab Ödön szavai azt üzenik: a nemzet, amely egykor hősies volt, most szürke és megnyomorított; a testi sebek talán gyógyulnak, de a lelki, társadalmi sebek sokkal mélyebbek.

✨ Összegzés
A „Rokkant lovak” egy erőteljes allegória, amelyben a költő a háborúból visszamaradt igáslovak sorsán keresztül mutatja be a nemzet és az egyén lelki megnyomorodását. A műben a múlt dicsősége és a jelen nyomorúsága éles ellentétben áll, és a záró sorok kétségbeesett kérdése örök érvényű: van-e gyógyulás a nemzet és az ember sebeire?

Eredeti szöveg (feldolgozva):

Jakab Ödön: Rokkant lovak

Lassan döczög a szemetesszekér.
Előtte két ló: egy pej s egy fehér,
Az egyik béna lábára beteg,
A másik hátán régi, mély sebek.

Látni rajtok, hogy igába fogott,
Elnyűtt testöknek nehéz a robot.
Fáj a nagy terű, fáj a durva hám.
De valami még jobban fáj talán!

Mindkettő búsan hajtja le fejét.
Fásultan tűrve sorsuk szégyenét,
Míg gondolatjuk messze kóborol
Tarka emlékek földjén valahol.

Hej, milyen másként festett az a múlt!
Szabad róna, mely végtelenbe nyúlt,
Szép, buja rétek, hűs akáczliget,
Izzó verőfény, délibábvizek!

Aztán virradtak rá még szebb napok:
Huszárcsapat és szédítő galopp,
Trombitazengés, csaták mámora.
Miket feledni nem lehet soha!

S míg így tűnődnek, gépkocsitülök
Éles sikolya csapja meg fülök.
Mintha csak ismét ott künn szólana
Rohamra hívó trombiták szava!

Hurrá!… Száguldni szeretnének ők!
De ott vannak már a kapu előtt.
Hol kosarakban rengeteg szemét
Várakozik, hogy szekérre vegyék.

Csak álljatok meg, szegény, jó lovak!
Hagyjátok el a fényes álmokat,
S ne búsuljatok, nézzetek reánk:
Mi sem vagyunk ám, kik egykor valánk!

Mi is tudjuk, hogy mi a csatatér.
Nekünk is termett egykor ott babér.
Most pedig szürkén, gyáván poshadunk,
S idegen járom sebzi a nyakunk!

A ti sorsotok mégsem oly gonosz.
Mert titeket csak egy kéz ostoroz.
De rajtunk, kiket ég, föld elhagyott,
A fél világ bősz ostora sajog!

A ti sebetek immár behegedt.
De a mieink vérző, nyílt sebek,
S csak a jó Isten tudja egy maga:
Begyógyulnak még egyszer valaha!

megjelent: Vasárnapi Ujság 1920. február 8. (3. szám)

#ai #cover #music #vers #eszme #költemény #1848 #magyarország #coverbygaben #sors #költők #brave #soul #emotional #rock #jakab #rokkant #horses #culture #deep