Reményik Sándor - A hammelni patkányfogó : CoverByGaben

Mon, 06 Apr 2026 11:33:57 +0000

@old_new-f9r

Verselemzés

Reményik Sándor: A hammelni patkányfogó

Reményik Sándor „A hammelni patkányfogó” című verse a középkori legendából merít, amelyben Hammelnből egy furulyás elcsalja a város patkányait, majd később bosszúból a gyerekeket is. A vers allegorikusan használja ezt a történetet, hogy a modern társadalom, a hatalom és a művészet kérdéseire reflektáljon. Reményik lírája gyakran magában hordozza a történelmi és társadalmi utalásokat, ez a vers pedig a csábítás és az emberi felelőtlenség témáját dolgozza fel.

A furulyás alakja mint szimbólum:
A furulyás a versben az emberi befolyásolás és a manipuláció szimbólumává válik. A legendában a furulyás mágikus erejű hangszere képes volt elcsábítani a patkányokat, majd a gyermekeket is, miután nem kapott fizetséget. Reményik ezt a történetet arra használja, hogy megmutassa, hogyan tudják az emberek elcsábítani és félrevezetni egymást. A furulyás ebben az értelemben a hatalommal bíró, befolyásos embereket is megtestesítheti, akik manipulációval, hamis ígéretekkel irányítják a társadalmat.

A társadalom felelőssége:
A vers nem csupán a furulyást, hanem azokat is elítéli, akik hagyják magukat elcsábítani. A társadalom könnyen enged a csábításnak, és nem áll ellen az erkölcsi vagy szellemi veszélyeknek. A hamis ígéretek és a könnyű megoldások vonzóak lehetnek, de végül tragédiához vezetnek, ahogyan a hammelni gyermekek eltűnése is ezt szimbolizálja. Reményik arra figyelmeztet, hogy a vak követés és az érzelmi manipuláció veszélyes lehet, és hosszú távon súlyos következményekkel járhat.

A művészet és a csábítás:
A vers egy további értelmezési rétege a művészet és a csábítás közötti kapcsolatot boncolgatja. A furulyás játéka a művészet erejét is jelképezheti: a művész képes befolyásolni, elbűvölni az embereket, ugyanakkor felelősséggel is tartozik azért, hogy ezt az erőt hogyan használja. A művészet ereje képes lehet jótékony hatást gyakorolni, de ha felelőtlenül használják, katasztrófához vezethet. A vers ezen olvasatban a művészet és a művészek felelősségére hívja fel a figyelmet.

A morális tanulság:
A furulyás és Hammeln története morális tanulságot hordoz magában, amelyet Reményik továbbgondol. A közösségek és az egyének számára fontos, hogy felismerjék, mikor vannak manipuláció áldozatai, és hogy ne hagyják magukat könnyelműen befolyásolni. A vers arra ösztönöz, hogy megőrizzük a józanságunkat, és ne engedjünk a könnyű, de veszélyes megoldások csábításának.

Tragikus kimenetel:
A vers végkicsengése tragikus, ahogyan a legendában is a gyermekek eltűnése és a város bűnhődése. A patkányok elűzése után, amikor a furulyás bosszúból a gyermekeket is elcsábítja, a társadalom hibái és gyengeségei szembetűnővé válnak. Ez a tragikus végkifejlet a bűnök és mulasztások következményeire is utal, amelyek elkerülhetetlenek, ha a társadalom nem tanul a hibáiból.

Összegzés:
„A hammelni patkányfogó” Reményik Sándor egyik olyan verse, amelyben a történelmi legenda társadalmi, morális és művészi kérdéseket boncolgat. A furulyás alakja a manipuláció és a csábítás szimbóluma, és a vers arra figyelmeztet, hogy az egyének és a társadalom számára veszélyes, ha nem képesek ellenállni a könnyű megoldásoknak. A vers tragikus kimenetele pedig a felelőtlenség és a morális hibák súlyos következményeit mutatja be.

A vers által közvetített üzenet mélyen aktuális, hiszen a manipuláció és a csábítás ma is jelen van a világban, legyen szó politikáról, művészetről vagy más társadalmi kérdésekről.

Eredeti szöveg (feldolgozva):

Reményik Sándor: A hammelni patkányfogó

Szívem üres, szívem kihalva
Dalomban a pokol hatalma,
Ki nem tanultam mesterséget,
Hogy mit tudok: most megnézzétek!

Hadd hallják meg a hegyek, síkok:
Most megfúom a varázssípot!
Az Isten engem nagyon megvert,
Patkányt fogtam, most fogok embert.

Mindegy nekem: ha nő, ha férfi
Az agg, a gyermek is megéri
Én rontó, gonosz fáradságom,
A sípszóra ha jőni látom.

Elhagyja játékát a gyermek,
A férfi délibábot kerget,
Jegyest én eltépek arától,
A barátot a barátjától.

Dalomból csap a gyilkos hőség,
Anya elhagyja csecsemőjét,
Tudós a fényt, mely néki lángolt
És követik a szörnyű vándort.

Pihen a munka, áll a vásár,
Velem jő gazdag, szegény sáfár,
Ődöng a pap a templomtájon,
Mert nem zúg csak az én Zsoltárom!

Zeng, zúgva betölt zeget-zugot
S amerre megyek, merre futok,
Utánam jőnek esve-állva
És nem tudják, hogy a halálba!

Utánam jőnek szembehúnyva,
Viszem őket a hegyen túlra,
Hol szerte foszlunk esti köddé
És visszatérés nincsen többé.

Ki nem tanultam mesterséget,
Hogy mit tudok: most megnézzétek!
Szívem üres, szívem kihalva,
Dalomban a pokol hatalma!